![Путін назвав «головну основу» для переговорів з Україною](/uploads/media/13/6d/136d7f61c556c42c86f6dc9f6c0c0b14_orig_thumb.jpg)
![Путін назвав «головну основу» для переговорів з Україною](/uploads/media/13/6d/136d7f61c556c42c86f6dc9f6c0c0b14_orig_thumb.jpg)
Чи встоїть Київська Русь?
Український філософ Андрій Бондар доволі цікаво аналізує поточний моменет.
Подаємо нижче його Авторську колонку для видання «Збруч»
Наші вороги – інфантили якоїсь особливої породи. Їхнє бажання злитися з чимось великим і надійним у формі Китайської Народної Республіки свідчить про те, що вся їхня надутість ідеями власного «русского міра», включаючи празднік побєди і весь шлейф імперської слави, не дає їм твердого ґрунту під ногами.
Здавалося б, існує свій бєлий царь, імператор всіх і всія. Куди вже вище? Вище тільки Господь, якого, звісно ж, не існує.
Але ні, саме в образі Китаю для пересічного росіянина сконцентровано цінності гармонії людського колективу, соціального оптимізму і – головне – Порядку, якого в них з якоїсь причини немає.
Це образ «втраченого раю» сталінсько-брєжнєвського СССР, якому після 1991 року не вдалося. Не вдалося, певна річ, через втрату величі та «розгул демократії» – цього західного «повєтрія», яке їх за 1990-ті роки опустило на коліна.
А от Китаю натомість вдалося. Заліські люди ніби й вибрали собі за правителя істоту, яка мала би, як мінімум, за 24 роки перебування у владі якось поновити втрачену велич після краху 1991 року.
Мала би, але чомусь не змогла. Натомість змогла те, що робила завжди, коли хотіла або могла: почала війну із Заходом.
Бо вона беззмістовна у своїй суті: все найкраще, що виникло й народилося на тих теренах протягом останніх років 300, завдячує своїй появі лише тісному контакту із Заходом і західним світом – від Пєтєрґофа до хокею, фігурного катанія і автомобілів «жиґулі».
Бо без Заходу вони би навіть холодильники для льоду не виготовили – вже не кажучи про імперське бароко, рококо та класицизм.
У плані пропаганди рф-владі вдалося багато.
Їй вдалося головне: максимально активізувати в соціумі настрої ресентименту, довівши їх до градуса суспільної кататонії.
Проте цей розлад продуктивний лише для вбивства і (само)руйнування. Ми бачимо на власні очі, як легко прощаються з життям солдати рф. Як із призначеною повинністю.
Скільки їх, тих, хто «покончил собой с отличием» в Україні? – риторичне питання. Але не припиняє вражати легкість слідування за своєю долею, небажання протистояти і борсатись. Їх реально послали сюди помирати – і більше нічого.
Втім попри всю внутрішню напругу і об’єднання навколо волі вождя рф все одно залишається насамперед територією дискомфорту і несправедливості.
Адже там, на відміну від Китаю, не вдалося гармонізувати ринок, який обіцяє процвітання у формі стабільної зарплати і щорічної поїздки до Хурґади, зі своїм домашнім потягом до сатрапії, що, звісно ж, завжди загрожує лише комусь іншому – тільки не конкретному ім’яреку.
Бо ресентимент завжди відповідає тільки на один проклятий «русский вопрос»: «Кто виноват?» І відповідає завжди однотипно ось уже впродовж кількох століть.
Після рептилоїдів, українців і євреїв винен передусім Захід, завдяки якому вони вибилися в люди тоді, на початку ХVIII століття, і нині, на початку століття ХХІ, коли їх пустили в салони й дозволили жити у світі угод і правил.
Натомість інший проклятий «русский вопрос» – «Что делать?» – приводить їх на рівень, сказати б, операційної діяльності.
І тут відбувається те, що я би назвав «коротким замиканням».
Коли вони починають діяти, з’ясовується, що їхня історія таки справді почалася у XVIII столітті, що перед цим відбувалася якась кривава каша, яка втім визначила головну складову їхнього, сказати б, колективного несвідомого: глибинний потяг до рабського стану і тупого підпорядкування.
І все, на що витрачається сьогодні енергія мільйонів росіян, полягає в привласненні і русифікації частини історії, в якій вони насправді всього лише двоюрідні виплоди Великого Степу, а ніякі не рівні серед рівних народів Європи.
Їхнє сьогоднішнє «Что делать?», як і сотні років тому, все те ж завоювання Царгорода – бажання довести історії свою леґітимність.
Фізичне завоювання Києва і України – це боротьба за власну леґітимність. Усе інше – підрядне. Бо без України вони – ніхто. Як і без Європи загалом.
Без України і з протистоянням усьому Заходу вони – васал Китаю, Великого Брата з кривавої каші колективного несвідомого рф «с раскосыми и жадными очами», інструмент у руках всесильного Політбюро ЦК КПК. І весь «особый путь» сучасної рф – наївне бажання повернутися шляхом самодеструкції до материнської утроби, в якій спокійно і темно, як в могилі.
«Ты поймешь, но будет поздно», – перефразовуючи їхнього застреленого на початку 1990-х співака. Я би не сподівався навіть на пізнє прозріння. І нікому би не радив.
Натомість радив би дослухатися до іншого їхнього класика, Ніколая Ґумільова: «И вот мне приснилось, что сердце мое не болит, / Оно – колокольчик фарфоровый в желтом Китае».
Ось там їхня душа і їхнє серце. Туди вони йдуть, і нам не спинити ходу їхньої історії.
Нам потрібно вигризти право на власну.
Радіо Трек: НОВИНИ
Нацбанк ввів в обіг нові 5 гривень: як вони виглядюать? (ФОТО)
Навіщо щодня «солити» воду в унітазі: хитрість, перевірена поколіннями
Складається з 50 букв: названо одне з найдовших прізвищ в Україні, яке дійсно вражає
Важко повірити, що їй вже 80: як сьогодні виглядає Валіде Султан із «Величного століття»
Цих українських фільмів влада СРСР боялася, як вогню: перелік заборонених стрічок (ФОТО)
«Стусан» від німців: росіян повідомили про заборону використання сакральних предметів
На них чекає «рік карми»: астролог розповіла, якого покарання зазнають росіяни
Справедливий мир у червні: Китай тисне на Кремль, аби змусити Путіна припинити війну? (ФОТО)
Для першої дружини це за щастя: країни, де нормально мати другу дружину
Росія готує новий великий наступ: Буданов назвав місяць, коли це почнеться
Знайдено паспорт Василюти Аріни Миколаївни 2006 р-н. Документ можна забрати у чергового на першому поверсі Міськвиконкому, що на вулиці Соборній, 12а
Загублені документи, видані на ім'я та прізвище Микола Скібінський: студентський квиток, посвідчення водія, id картка. А також техпаспорт на мотоцикл, виданий на ім'я та прізвище Олена Скібінська.
Знайдено автомобільні номера ВК1273НА , ВК7773ВК